Hvor er det forfærdeligt. Det er bare åndssvagt.
Der er jo en times tidsforskel. Vi er i en anden tidszone.
Hvordan fanden kunne det gå til?
For nogle år siden ønskede vi
at deltage i noget samfundskritisk arbejde.
Og så hørte vi om websitet rtmark.com.
De udstyrede os med domænenavnet gwbush. com og spurgte os,
om vi havde lyst til at lave et site, der var Bush kritisk.
For Bushs eget website hed georgewbush.com.
Det var i 1999, hvor han stillede op til præsidentvalget første gang.
Vi var lidt i vildrede, så vi studerede Bushs eget website,
og det var fyldt med hykleriske påstande.
Han kaldte sig "Texas' miljøbevidste guvernør".
Men vi fandt ud af, at han havde skabt landets mest forurenede stat,
fordi han havde afskaffet al lovgivning mod luftforurening.
Og den slags hykleri mente vi, vi nemt kunne gøre grin med.
Derfor lavede vi et site, der med få undtagelser lignede Bushs på en prik.
I stedet for billedet af ham og konen foran parlamentsbygningen i Texas
viste vi et, hvor han peger fingre ad de sorte.
Det gjorde ham vred,
så hans folk forsøgte at lukke sitet ved at true os med bål og brand.
Men vi tog bare truslerne og sendte dem videre til medierne.
Og straks skrev New York Times og mange andre om det.
Der var en journalist, der læste artiklerne
og spurgte Bush, hvad han syntes om gwbush. com.
Hvor langt skal de have lov at gå? De skriver om stofmisbrug i Deres ungdom.
Hvor lang snor skal de have?
Politik er en beskidt branche, og ham her samler åbenbart på smuds.
Men hvor langt må de gå? De skriver om kokain.
Der bør være grænser for ytringsfriheden.
Men vi er opmærksomme på sitet, og bagmanden samler bare på smuds.
Det var overalt. Mange læste om det.
Deriblandt en fyr, der havde sitet gatt.org.
GATT står for Global Agreement on Tarifs and Trade,
der var forløber for World Trade Organisation.
Han mente, at kunne vi gøre det mod Bush, kunne vi også gøre det mod WTO.
WTO skulle være en slags FN for erhvervslivet.
Et konglomerat af alverdens lande,
der træder sammen af og til for at diskutere handel
og rammerne for, hvordan varer købes og sælges på verdensplan.
Oprindeligt var formålet med WTO at hjælpe udviklingslandene,
så verdenssamfundet kunne hjælpe dem med at afskaffe fattigdom.
Men i virkeligheden gør WTO det muligt for store virksomheder
at udnytte disse mennesker, så amerikanerne bliver rigere,
mens disse landes befolkninger må kæmpe endnu mere for at overleve.
Og det har efterhånden forarget en hel del mennesker.
gatt. org blev en vellignende parodi på det rigtige WTO site.
I 2001 modtog sitet en e-mail,
der anmodede WTO om et indlæg ved en tekstilkonference i Finland.
Det førte til skabelsen af Hank Hardy Unruh.
Jeg må se, om jeg kan huske, hvor Sal bor.
Vi skal ad en snoet vej op i bakkerne.
Hvem er Sal? En fyr, jeg mødte i San Diego.
Han flyttede til L.A. for at arbejde i filmbranchen.
Nu arbejder han som professionel kostumedesigner.
Han laver flippede dragter af stort set hvad som helst.
Så da vi skulle bruge et kostume, tænkte jeg straks på ham.
Ja, det er her.
Lad os tage hans post med til ham, nu hvor vi står med den.
Jeg er ikke glad for den. Den ligner et stykke sexlegetøj.
Læderstropper duer ikke. Den slags hører hjemme i et torturkammer.
Kostumet er et fritidssæt til erhvervsledere.
Hank Hardy Unruh, som er WTO's repræsentant,
skal troppe op i et jakkesæt,
der vil blive flået af ham midt under hans foredrag.
Og så vil en stor, oppustelig fallos vælte frem fra hans gyldne dragt.
I spidsen er en skærm, hvorfra han styrer sine underbetalte arbejdere.
Vi bliver inviteret til den slags, fordi vi har websitet gatt.org.
gatt. org ligner WTO's website, men er dybt kritisk over for WTO.
De fleste, der havner på gatt.org, fordi de søgte på WTO,
ser ikke nærmere på sitet, men sender os bare en e mail.
De spørger os om told og handel, og vi forsøger at svare efter bedste evne.
Af og til får vi invitationer fra halvofficielle organisationer,
der f.eks. beder os deltage i en konference.
De tror jo, de har fat i WTO,
og vi giver dem det, vi tror, de vil have,
nemlig WTO's synspunkter, som vi forsøger at gengive præcist.
Når jeg ser det, tænker jeg,
at det her måske skal være en lynlås.
Han lyner ned og trækker jakken af på samme tid.
Måske er fallossen ikke voldsom nok til at rive velcroen fra hinanden.
Grunden til, at vi tør tage til Tampere med den her dragt, er,
at vi allerede har været i Østrig som repræsentanter for WTO
ved en konference om told og handel.
Vores repræsentant, som denne gang hedder Hank Hardy Unruh,
hed dengang dr. Andreas Bichlbauer.
Hans foredrag handlede om at afskaffe toldrestriktioner i frihandelens navn.
Afskaffe Spaniens og Italiens siesta, så alle åbningstider kunne ensartes.
I Italien er situationen den, at der soves...
...næsten lige så meget om dagen som om natten.
Man skulle også kunne sælge sin stemme til højestbydende,
så handelsrestriktioner på stemmer blev afskaffet.
Inden for amerikansk politik forsøger man i øjeblikket
at strømline det absurd ineffektive valgsystem.
vote auction.com har kun fire medarbejdere,
der overfører information og penge til den sælgende stemmeafgiver.
Det er et forum for folk,
der ønsker at sælge deres stemme til højestbydende.
Vi troede selvfølgelig, at foredraget ville få os buhet ud,
eller Bichlbauer smidt i fængsel, fordi nummeret ville blive afsløret.
Men det stik modsatte skete. Alle var meget høflige.
Jeg tror ikke, det gik op for dem, at det, han sagde, var dybt absurd.
PARIS EN MÅNED SENERE
Førhen...
... troede vi, at Bichlbauer var meget ekstrem,
og at vi ville blive afsløret.
Men det skete slet ikke, så...
...denne gang er vi nødt til at være totalt langt ude.
Vi prøver at presse citronen for virkelig at tydeliggøre WTO's politik.
Det var gaden før, men det er fint nok her.
Andy!
Den har også en sirene.
ANDYS VENS HUS
Jeg skal altså på nettet. Vi er nødt til at se Patricks video.
Det er virkelig noget mærkeligt noget.
Sådan kan man også formulere det.
Det er nok det underligste, han endnu har lavet.
Det ser da meget godt ud.
Ja, det er okay.
Her har vi en computergenereret Andy. Det er ham, der skal have dragten på.
Jeg vil vise folk de mange måder,
hvorpå dragten kan være erhvervslivet til gavn
ved at få mest muligt ud af erhvervslederens fritid.
Jeg tror ikke altid, de ved, hvad de skal forvente fra min side.
Det, jeg når frem til...
... er ofte ikke lige det, de havde forestillet sig...
... men det passer perfekt til formålet.
Jeg har arbejdet i en stor virksomhed. En virksomhed,
som jeg lagde hjerte og sjæl i gennem en årrække.
Og der skulle selvfølgelig ske nedskæringer,
men jeg troede, at virksomheden ville tage sig godt af mig.
Men jeg lærte, at det hele handler om økonomi,
og at medmenneskelighed ikke eksisterer inden for erhvervslivet.
Jeg håber, at mit bidrag til Yes Men kan være med til at sætte fokus på
arbejdsmæssige og sociale problemer, der opstår i globaliseringens kølvand.
Jeg er vokset op i forstæderne
og flyttede til Troy for seks år siden,
da jeg fik arbejde på universitetet som underviser.
Jeg flyttede sådan set hjem efter at have tilbragt 12 år på vestkysten.
Hvad er det?
Det er et indslag om SimCopter.
Jeg ryddede op i mine arkiver, og så faldt jeg over det her bånd.
Jeg mødte Andy gennem en fælles ven.
To personer, vi begge kendte, mente,
at vi burde møde hinanden, fordi vi havde samme baggrund.
Jeg arbejdede engang for computerspilfirmaet Ma xis.
Det er dem med SimCity.
På det tidspunkt var de ved at udvikle SimCopter.
Jeg stod for de små folk i spillet, og jeg gav dem kun badebukser på.
Det var kun mænd, og de gik rundt og kyssede hinanden.
Så alle dem, der købte det populære spil,
fik en noget anderledes oplevelse.
Det gav ham en masse medieomtale og blev set som et græsrodsbudskab
om computerspil og deres macho livsanskuelse.
I spillet dukker homoseksuelle mænd op og kysser hver fredag d. 13.
Han er blevet en berømthed blandt homoseksuelle computerspilfans.
Jeg havde lavet et projekt,
hvor vi byttede Barbie dukkers lydchips ud med soldaterfigurers.
Folkens, angrib den jetjager!! Voldsom beskydning!!
Soldaterfigurerne sagde: "Jeg elsker at shoppe med dig."
Og Barbie dukkerne sagde: "Døde mænd kan ikke lyve."
Vi stillede dem så tilbage på butikshylder landet over.
Vi er ligesom julemanden, men bryder ikke ind i folks hjem, som han gør.
Så børnene var noget overraskede over,
at dukkerne sagde noget andet end forventet.
Men børnene syntes, det var skægt.
Vi udsendte pressemeddelelser, så det var i medierne 1. juledag.
Det blev omtalt i praktisk talt alle medier.
B.L.O. De har en mission.
Barbie Liberation Organization.
Jeg elsker at gå i skole. Lad os synge med bandet.
Vi Yes Men kalder den grundlæggende ide for "identitetskorrigering".
Vi tager fat i ting, der ikke fremstår med et ærligt ansigt,
eller som skjuler deres sande ubehagelige natur.
Det er de ting, vi vil bringe frem i lyset og fortælle om.
Vi mener, WTO gør en masse ting, der er til skade for en masse mennesker,
men de påstår, at de gør det modsatte.
Derfor vil vi korrigere deres identitet.
En identitetstyv stjæler en andens identitet for at begå kriminalitet.
Vi stjæler de kriminelles identitet
for at få dem til at fremstå ærlige eller afsløre deres sande ansigt.
For både mit og Andys vedkommende falder hele projektet godt i tråd
med ting, vi har arbejdet med længe.
At skabe offentlige happenings, der på en poetisk måde
afslører grundlæggende problemer i vores samfund.
Det må være Sal.
Er du okay? Jeg for sgu vild.
Det har været en lang dag. Hold da kæft...
Jeg gik i gang med arbejdet i juni eller juli,
så jeg har arbejdet på dragten i to tre måneder.
Der mangler kun et par stykker velcro, så er den færdig.
Vi er så godt som færdige.
Vi må lave en liste. Onsdag tager vi tidligt af sted til Finland.
Søndag: Lav et foredrag.
Det er en stor mundfuld. PowerPoint præsentation...
... og talen.
Færdig.
Klokken er nu 04.03.
Jeg bliver ved, til det bliver morgen. Jeg føler mig nogenlunde vågen.
Derefter kan Andy skrive videre.
Vi må skrive på skift i døgndrift.
Jeg er lige ved at lægge billeder ind i vores PowerPoint præsentation.
For mange af de meninger, som verdens erhvervsledere har om disse emner,
ligger meget tæt op ad det, Hank Hardy Unruh siger.
Hank Hardy Unruh er nok bare mere ærlig.
Da han var på CNBC og debattere med en aktivist,
gav Barry Coates ham bare ret.
Han fortalte, hvad WTO gør, og hvad de står for,
og Barry Coates sagde: "Ja, du har jo fuldstændig ret."
Vi modtog en e mail,
hvori man bad en WTO repræsentant udtale sig i CNBC Market Wrap Europe.
Produceren havde vist ikke opdaget, at gatt.org ikke var WTO's site.
Så Granwyth Hulatberi, som er endnu et af Andys dæknavne, meldte tilbage.
Og han ville naturligvis gerne stille op.
Produceren satte ham til at debattere med en globaliseringskritiker.
Hvis WTO virkelig ønskede at gøre noget ved fattigdom her i verden,
ville de handle helt anderledes, end de gør i dag.
Lad os høre fra Granwyth. Er kritikken berettiget?
Ja, det er den da. Men jeg synes, at Barry og de andre aktivister
fokuserer alt for meget på virkeligheden og på fakta.
Det her er et vedvarende problem, som bunder i forkert uddannelse.
Vi må sørge for at overtale om ikke aktivisterne, så deres børn,
til at følge tænkere som Milton Friedman og Darwin
og ikke aktivisternes forbilleder, Trotskij, Robespierre, Abbie Hoffman.
Og jeg tror, at hvis man privatiserer uddannelsessystemet
og koncentrerer verdens ressourcer i den private sektor, vil vi opnå dette.
Og så vil aktivisternes børn prioritere nogle helt andre værdier.
Hvad siger Barry?
Jeg må sige, at disse firkantede argumenter
er så dybt fornærmende, at man tror, det er løgn.
Står valget mellem Milton Friedman og Abbie Hoffman,
når man skal lære om samfundsøkonomi?
Der findes mange tænkere i verden, som bare ikke arbejder for WTO,
der mener, at WTO's politik er til stor skade for udviklingslandene.
Lad os høre fra Granwyth.
Lad mig kommentere Barrys udsagn om, at der findes andre tænkere.
Hvem sidder på magten her i verden, og hvem er det så, der har ret?
Svaret er vist ligetil.
Og hvis man ser på de synspunkter, som min organisation fremfører,
og som mange af verdens magthavere deler,
så stemmer de overens med min påstand. Og det siger vist det hele.
Vi ser altså, at de rige og magtfulde deler en bestemt filosofi,
som de effektuerer gennem organer, hvor deres mening har stor vægt.
Og det er netop dette forhold, der sættes spørgsmålstegn ved.
Og vi oplever, at flere og flere mennesker er bekymrede for dette.
Demonstranterne i Genova og Seattle
udgør kun toppen af protestbevægelsen.
I en undersøgelse så vi nærmere på udviklingslandene.
Det viste sig, at i løbet af ét år
havde mere end 1 million mennesker demonstreret mod de regler,
som de påtvinges af Verdensbanken og Den Internationale Valutafond.
Vi må desværre stoppe her. Tak til Barry Coates.
Og tak til Granwyth Hulatberi og Vernon Ellis i New York.
Jeg vil gerne have en plasticpose til at beskytte et jakkesæt.
Taler du engelsk?
Er det her afdeling 3?
Det er jo ikke nogen egentlig dragtpose, men den fungerer.
Ser det her ur forretningsmandsagtigt ud?
Det ser dyrt ud. Det er lige, hvad jeg har brug for.
Er du lige så nervøs, som du var i Salzburg?
Der er det ved det, at i Salzburg...
Da vi tog dertil, var vi ret nervøse,
men det bliver først rigtig slemt, når man kommer dertil.
Jeg synes, det er godt, at jeres tale lægger ud med det mest tilforladelige.
Så kan han nå at falde lidt til ro
og arbejde sig hen imod den store finale.
Kæft, noget forpulet lort.
Pis.
Har du en klud? Røv!
Jeg har kun en, der er skosværte på.
Kom der maling på skærmen? Ja.
Den lyder som en græsslåmaskine.
Det duer ikke.
Nu siger den en ny lyd. Storartet.
Er det storartet? Nu virker den jo ikke.
Nu er den der.
Skynd dig!
Ti minutter. De er her begge to.
Sal, tak for hjælpen.
Nu får vi se, hvordan det går.
Sov godt, og hyg dig, mens du er her. Vi ses snart.
Du kan flytte ind på mit værelse. Hav det hyggeligt.
Er det virkelig det hele? Hvor er vi effektive.
Vi er et studie i effektivitet.
Du har noget nas siddende her. Nej, herovre. Det var bedre.
Vi ankom i går aftes. Du var nødt til at få noget søvn.
Jeg gik hen og så på konferencestedet.
På et skilt stod der: "Tekstilhandel i fremtiden".
Hank Hardy Unruh var sat på som første taler.
Det så meget officielt ud. Der var stillet kaffekopper frem,
så jeg tænkte: "Der er styr på det hele."
Jeg lavede en tidsplan
og fik et kort over stedet og de seneste nye informationer.
Så tog jeg tilbage hertil og gik tidligt i seng. Hank sov straks,
men jeg kunne slet ikke sove.
Af og til gik jeg ud på toilettet og læste brochurer,
fordi jeg ikke kunne sove.
Det lykkedes mig først at falde i søvn, lige inden jeg skulle op.
Storartet.
Jeg lader min tegnebog ligge her.
Så går vi.
Klokken er otte. Jeg må hellere lade den ligge.
Kommer du?
Det er ret tidligt at stå op, Hank. Det gør da ikke noget.
Jeg troede, vi var på ferie. På ferie.
Ja, jeg ved det godt. "Her slæber de mig med til Finland."
Nu skal jeg pille ægget for dig. Tak, det ville være rart.
Vi er blevet lidt forsinkede. Klokken er over otte,
og jeg ville gerne have været der klokken otte. Men pyt.
Er klokken over otte? Ja, det er den.
Skønt, vi er tidligt på den.
Goddag, mit navn er Hank Hardy Unruh.
Hyggeligt at møde Dem. De er ventet med spænding.
Klokken er da vel ikke halv ti? Den er da halv ni.
Den er halv ni. Er den ikke?
Klokken er halv ti. Nu?
Er klokken halv ti? Ja, næsten.
Den er 27 minutter over ni. Gud, så er vi en time bagefter!
Tusind tak.
Så skal vi jo på om tre minutter.
Ved de, at han skal på nu? Ja, han er ventet.
Er De registreret?
Jeg er hans assistent. Vi arbejder begge to for ham.
Der er lige et par ting, vi skal have ordnet.
Vil De deltage i middagen? Ja tak.
Koster det noget? Nej.
Så vil vi gerne deltage.
Så må vi skynde os. Jeg giver dem besked.
Du kan ikke gå derind, før du har ordnet det der.
Vi er en time... Vores ure er en time bagefter.
Der er lige noget, jeg skal ordne.
Han skal ringe til nogen. Det tager lige fem minutter.
Men Deres foredrag skal begynde om to minutter.
Sig til dem, at jeg bliver tre minutter forsinket.
Det var en uheldig detalje.
Hvordan kunne vi overse det? Det er sgu da utroligt.
Hvor er det forfærdeligt. Det er bare åndssvagt.
Der er jo en times tidsforskel. Vi er i en anden tidszone.
Hvordan fanden kunne det gå til?
Skjorten. Nej, undertøjet.
Guldundertøjet.
Skal jeg have noget igennem her? Nej.
Sidder dine testikler godt? Ja.
Der er en smule luft i den. Og så bukserne.
Goddag. Det må I virkelig undskylde.
Næste punkt på programmet her til morgen:
Hank Hardy Unruh.
Han er netop ankommet fra Helsinki. Han ankom i går aftes.
Har De Deres ting? Ja, jeg har min præsentation.
Undskyld forsinkelsen.
Man skulle tro, WTO vidste, at der er noget, der hedder tidszoner.
Der var en, der spurgte: "Er der ikke nogen tidsforskel?"
Og jeg svarede: "Nej. Hele Europa ligger i samme tidszone."
Og det troede vi jo alle sammen på.
Vi troede, urene gik rigtigt, indtil vi vågnede i morges.
Vi var fem ti minutter bagefter,
da vi opdagede, at computeren ikke duede.
Kan vi bytte rundt på rækkefølgen? Kan jeg komme på senere?
Det kunne godt ordnes, så de ringede til serveringspersonalet
for at få kaffepausen rykket frem.
Nu har jeg den fornøjelse og glæde at kunne præsentere...
...den næste foredragsholder:
Mr. Hank Hardy Unruh.
Han har en MBA grad fra University of Texas i Austin.
Hank Hardy Unruh voksede op i Montopolis i Texas
som søn af en kvægavler.
Hans tidlige erfaringer i sin fars virksomhed
gav ham en stor interesse for handel.
Og da han havde færdiggjort sin MBA,
blev han ansat hos WTO i 1998.
Siden da har han holdt foredrag...
...om handel i mange forskellige fora.
Han er for tiden bosat i Paris. Titlen på mr. Unruhs indlæg...
...er "Tekstilbranchens fremtid".
"En fremgangsrig fremtid, en fremtid for fremgang."
Mange tak.
Det er mig en ære at være her i Tampere og tale til
verdens førende tekstilvirksomheder.
Jeg ser i jeres ansigter en rørende, barnlig iver
efter at løse problemerne inden for tekstilbranchen.
Hvor kommer WTO ind i billedet?
Vi ønsker at sikre, at I ser fremgang på bundlinjen.
Og om kun 20 minutter vil jeg vise jer WTO's egen løsning
på to store problemer inden for virksomhedsledelse:
1: At føre tilsyn med medarbejdere i udlandet.
2: At få tid til at holde fri.
Løsningen på problemerne findes passende nok i tekstilbranchen.
Men hvordan blev medarbejdere et problem?
Før jeg afslører vores løsning,
vil jeg sætte problemet med medarbejdere i historisk perspektiv.
Alle har jo hørt om Den Amerikanske Borgerkrig.
Det var den mindst indbringende krig i vores nations historie.
Enorme pengesummer blev smidt ud ad vinduet på grund af tekstiler.
I 1860'erne væltede Sydstaterne sig i penge.
Det skyldtes især egreneringsmaskinen, der rensede bomulden for frø
og industrialiserede Sydstaterne.
Hundredtusindvis af arbejdere, der gik arbejdsløse i deres hjemlande,
fandt ansættelse i tekstilindustrien.
Ind i dette glansbillede af et samfund trådte selvfølgelig... Nordstaterne.
Visse folk mener, at borgerkrigen om ikke andet ulovliggjorde
et arbejdsmarked baseret på ufrivilligt importeret arbejdskraft.
Denne model er selvsagt ganske forfærdelig.
Men der er ingen tvivl om, at markedskræfterne med tiden
ville have erstattet slaveri med mere hensigtsmæssig arbejdskraft.
Dette er, hvad Albert Einstein ville have kaldt et tankeeksperiment.
Lad os sige, at ufrivilligt importeret arbejdskraft ikke var forbudt.
At det stadig var muligt at holde slaver.
Hvor meget ville det koste at holde en slave i dag, f.eks. her i Tampere?
Et finsk jakkesæt koster mindst 50 dollars.
To McDonald's menuer koster cirka 10 dollars.
Et billigt værelse koster nok 250 dollars om måneden.
Lægebistand skal også iberegnes.
Hvis slavens hjemland var forurenet, kan det godt gå hen og blive dyrt.
Og da børnearbejde jo er forbudt her, er ungdomsmarkedet ikke tilgængeligt.
I stedet lader vi slaven blive i hjemlandet, f.eks. Gabon.
I Gabon er 10 dollars nok til mad i to uger.
250 dollars kan give slaven tag over hovedet i hele to år.
50 dollars kan give slaven tøj på kroppen resten af livet.
Lægebistand er også billigere. Og desuden...
...kan børn frit ansættes.
Den største fordel ved systemet kommer dog slaven til gode.
I Gabon er det ikke nødvendigt, at slaven ikke er et frit menneske.
Der er ingen omkostninger ved slavetransport, der skal tjenes ind.
Derfor sættes der kun få penge til, hvis slaven skulle flygte.
Og da slaven er fri, er vedkommende en medarbejder, ikke en slave.
Det er også godt for slavernes moral, at de kan blive i deres vante miljø
og ikke behøver flytte og plages af gener som hjemve og racisme.
Vores tankeeksperiment viser vist med al tydelighed,
at hvis Nordstaterne og S ydstaterne havde ladet markedskræfterne råde,
var slaveriet hurtigt blevet erstattet af noget mere effektivt.
Ved at tvinge afskaffelsen igennem gjorde Nordstaterne Sydstaterne uret
og forpurrede slaveriets naturlige omlægning til fjernarbejdskraft.
Havde 1860'ernes ledere forstået, hvad man forstår i dag,
havde krigen aldrig fundet sted.
En virksomheds hovedsæde kan ligge i New York, Hongkong eller Espoo,
mens medarbejderne befinder sig i Gabon, Rangoon eller Estland.
Hvordan holder erhvervslederen da opsyn med sine medarbejdere,
så arbejdet udføres etisk forsvarligt?
Jeg vil nu vise jer en prototype på WTO's løsning
på to store problemer for erhvervsledere.
Selv den bedst indrettede arbejdsplads
kan ikke sikre erhvervslederen konstant opsyn med medarbejderne.
Der er brug for en løsning, der giver totalt opsyn med medarbejderne,
især når de befinder sig langt væk.
Mike, vil du være venlig at hjælpe mig?
Tak for det. Det her er langt mere behageligt.
Dette er WTO's løsning på to store problemer for erhvervsledere.
Det er et fritidssæt for erhvervsledere.
Problemerne er: Hvordan holder man opsyn med medarbejdere i udlandet?
Og hvordan får man tid til at holde fri?
Hvordan fungerer fritidssættet så, ud over at det er yderst behageligt?
Tillad mig at beskrive sættets kernefunktioner.
Dette er EVA.
Employee Visualization Appendage.
Det er en hoftemonteret anordning med fuldstændigt håndfri betjening,
der gør det muligt for lederen at se sine medarbejdere lige her.
Signaler, der formidler det udførte arbejdes beskaffenhed,
transmitteres visuelt
og gennem elektriske kanaler implanteret i erhvervslederen.
Medarbejderne er udstyret med transmitterende chips,
der implanteres i skulderen.
Men sættets anden vigtige funktion har med fritid at gøre.
I USA er folks fritid, et andet ord for frihed,
blevet mindsket støt siden 1970'erne.
Fritidssættet gør det muligt for bæreren at arbejde hvor som helst.
Han er i konstant fysisk kontakt med, hvad der foregår i virksomheden,
gennem de implanterede kanaler.
Erhvervslederen ser medarbejderne og føler, hvad de føler,
og kan dermed vælge, hvor der skal strammes op på arbejdspladsen.
Til sidst vil jeg gerne spørge:
"Er det her ren science fiction?"
Svaret er nej.
Alt, hvad vi har talt om i dag, er muligt.
Vi kan skue fremad på fremskridtets motorvej mod nye horisonter
og sammen glædes over at kunne høste velstandens frugter.
Det har været en fornøjelse. Tak for i dag.
Tak, mr. Unruh, for dette yderst interessante indlæg.
Det var vist første gang, et indlæg fra WTO
også inkluderede en demonstration.
Det er noget, vi bruger mere og mere.
Vent lidt, mr. Unruh.
Er der spørgsmål til nogen af de foredrag, vi har hørt i dag?
Der må stilles spørgsmål til alle de foredrag, vi har hørt.
Jeg var ikke ked af, at der ingen reaktioner var. At folk åd det råt.
For det viser, at der er brug for, at der føres opsyn med det her.
WTO i skikkelse af mig kan stå og sige de mest afskyelige ting
til nogle af de allerbedst uddannede mennesker i verden
i et civiliseret land som Finland.
Man kan sige de værste ting, uden at nogen reagerer eller tager sig af det.
Hvad kan erhvervslivet ikke slippe af sted med?
Hvor er vi? Vi ankommer snart til Helsinki.
Vi tog af sted fra konferencen i morges.
Vi var ved at gå fra forstanden efter i går aftes.
Vi havde fået nok.
Jeg måtte bare væk derfra. Jeg gik hen til bordet,
hvor Hank Hardy var tvunget til at sidde sammen med de store kanoner.
Jeg sagde, at vi var nødt til at gå,
fordi vi havde et telefonmøde med Mobutu Oblongatu.
Undskyld, jeg forstyrrer. Vi har et møde med Manduka Tjubango.
Og så flækkede vi begge to af grin, hvilket ikke var videre passende.
Og så gik vi. Vi var kommet frem til,
at vi ikke kunne finde på mere at bruge konferencen til.
Så derfor besluttede vi os for at tage til Helsinki.
På forsiden af avisen, har jeg lige opdaget, står der,
at ved et seminar på universitetet
var der en, der talte om at styre medarbejdere med elektriske impulser.
Og så slår man op på siden og ser det her.
Og det her repræsenterer altså World Trade Organisation.
Det her er World Trade Organisation.
Jeg besøgte de mexicanske grænsebyer i midten af 80'erne,
da de første handelsaftaler mellem Mexico og USA var blevet indgået.
Alle sagde, at det ville gøre en ende på fattigdom i Mexico,
og at alle mexicanere ville komme til at køre i splinternye biler.
Jeg så, hvilken uhyrlig fattigdom der fandtes i disse grænsebyer.
15 år efter tog jeg dertil igen. Der var ikke sket en skid.
Alle arbejdede for amerikanske virksomheder,
men lige rundt om hjørnet levede folk stadig under kummerlige forhold.
Man spurgte sig selv: "Hvem tjener på det her?"
Det gjorde de amerikanske virksomheder. I 1990'erne
kom de ud med rekordstore overskud.
Men Mexicos befolkning led stadig. Det var ét stort fupnummer.
NEW YORK MARTS 2002
Er det det her?
Nej. Du har købt det forkerte nummer.
Pis.
"Det rigtige WTO bedes rejse sig."
Det er ellers nogle gode billeder. Ja, de er rigtigt flotte.
Det er det her, der er formålet med det, vi laver.
Alle disse aviser og blade indeholder artikler om Yes Men.
Og det er med det her for øje, at vi tager ud og holder foredrag.
Det er ikke for de 100-200 tilskueres skyld,
selvom vi gerne vil give dem en interessant oplevelse.
Vi gør det, for at folk, der læser Bizarre Magazine,
New York Times, Fortune eller Harper's, kan læse om det.
Det giver millioner af mennesker mulighed for at læse om det
og få øjnene op for ideologien bag antiglobalisering.
Problemet med artiklen i Fortune er...
Fortune læses af forretningsfolk og revisorer og den slags,
og det er netop dem...
... vi skal holde foredrag for i Australien ved en revisorkonference.
Det bekymrer mig.
Som forberedelse til revisorkonferencen i Australien
tager Yes Men til London for at lave research.
Mangler du en ny skjorte?
Duer den til... Vil den stå godt til dit jakkesæt?
De står alle sammen godt til mit jakkesæt.
Er det okay, den er stribet? Ja.
Så køb dig dog en skjorte. Jeg tager den her.
Der er ikke ret meget bomuld i. Det hader jeg.
35%.
Så bliver den ikke så nemt krøllet. Jeg tager den.
Det er ligegyldigt, hvornår han genkender dig.
Vi skal bare filme øjeblikket.
Hvis han genkender dig her, vil han kigge skiftevis på dig og skærmen,
og så må vi hellere sige noget.
Jeg tror, det er den her vej.
Hej, Andy. Hyggeligt at møde dig.
Vi er i London og har netop besøgt World Development Movement.
Vi talte med Barry Coates, der er organisationens leder,
og som i CNBC Market Wrap Europe
deltog i en debat med vores ven Granwyth Hulatberi
om WTO og globalisering.
Vi forventede, at han ville genkende mig med det samme,
men det gjorde han ikke, så vi satte båndet på.
Han lo over, hvor åndssvagt det var,
men det gik aldrig op for ham, at det ikke var en WTO repræsentant,
selvom jeg var der. Det hjalp heller ikke, at vi byttede plads.
Jeg måtte sætte ansigtet helt tæt på skærmen.
Vi sætter den lige på pause.
Tryk på stop. Er der ikke nogen pause knap?
Jeg aner ikke, hvad jeg skulle have svaret.
"Hvor har de fået ham fra?", ville have været min første reaktion.
Fandt du ud af, hvor han kom fra?
Han var tilsyneladende ansat i kommunikationsafdelingen hos WTO.
Det troede de også.
Men det var han rent faktisk slet ikke.
Se godt efter en gang til.
Er det her, man spoler tilbage?
Nej...
Jeg ville ikke påpege ligheden.
Du var bare meget høflig.
Det var altså fup? Ja.
Vi var ikke sikre på, hvordan du ville reagere.
Vi håbede, du ikke ville blive fornærmet.
Nej da. Det var skidegodt.
Det undrede mig, at jeg ikke havde set ham før, og jeg kender folk i WTO.
Jeg tænkte bare: "De har godt nok fundet en kegle denne gang."
Vi ville tale med Barry Coates,
fordi han har en masse oplysninger om globalisering,
som vi kunne bruge i Australien.
Alle WTO's aftaler går med én undtagelse ud på
at begrænse myndighedernes magt.
Hele handelssystemet er baseret på den antagelse,
at de virksomheder, der investerer internationalt,
vil blive udplyndret af de onde myndigheder.
Og det er faktisk endt med et system, der er det stik modsatte.
Systemet er blottet for demokrati, udvikling,
miljøhensyn og menneskelige værdier.
Og de værdier burde være kernen i det hele.
Vi lever ikke for at handle.
Vi lever for at føre et tåleligt liv. Og netop det burde være målet.
Ikke at maksimere udbyttet eller afskaffe handelsrestriktioner.
Før konferencen i Australien
skal Yes Men holde deres foredrag for nogle studerende i New York.
De mødes på Manhattan for at forberede sig.
Godt, så har jeg den. Så skal jeg bare have videobåndet.
Så er vi gået.
En af grundene til, at jeg er her, er Yes Mens optræden i Australien.
Jeg har lavet en animation om genbrug af forbrugeraffald i burgere.
Her kommer den.
En bæredygtig plan for verdens fødevarefremtid er genbrug.
Og da halvdelen af den indtagne næring går tabt, spildes gode ressourcer.
Re Burger tilbyder værdifuld næring til udviklingslande til discountpris.
Det bliver bedre endnu.
Hvad fanden var det?
Jeg synes, den understreger pointen.
Vi er her i New York, fordi Herb Alpert
fra Herb Alpert and the Tijuana Brass
har givet os en pris i form af penge til at gøre det, vi nu gør.
Så vi er her for at spise middag med ham og få overrakt pengene
og takke Gud og hvermand. Det kom som en stor overraskelse,
men jeg kan vist roligt sige, at vi er meget glade.
Det var en stor pose penge. Nu bliver der råd til at tage til Australien.
Vi fik penge, men vi benytter også muligheden og vores hotelværelse
til at mødes med Matt, der har lavet PowerPoint præsentationen,
og Patrick, der har lavet animationer til Australien.
Heldet var med os, for Snafu var i byen.
Han er en slags europæisk Yes Man, der har profileret sig i Europa
gennem aktioner i stil med Yes Mens.
Nu da han er i USA, kan han tage med os til Plattsburgh.
Handelsliberalisering er et religiøst kald, en slags korstog.
Dens opfindere erklærede, at økonomisk succes er en Guds gave,
og at rigdom er tegn på Guds kærlighed.
Hvorfor er sult et problem?
Vi fik en rigtigt dårlig nyhed for to dage siden.
Arrangørerne af konferencen i Australien
sendte os besked om, at konferencen er aflyst pga. for få tilmeldinger.
Det er jo glædeligt,
at der var for få tilmeldinger, for det var en hæslig konference,
og det var dybt bekymrende, at folk gad være med til den slags.
Så det er en sejr for menneskeheden, at konferencen er blevet aflyst.
Men samtidig har det skabt problemer for os.
Så jeg skrev tilbage som Hildegard West og spurgte,
om ikke de kunne finde et nyt forum,
fordi Kinnithrung Sprat allerede er på vej dertil.
Nu venter jeg så på at høre, om de kan arrangere et foredrag alligevel.
Men da konferencen er blevet aflyst,
bliver Plattsburgh måske det eneste forum for dette foredrag, vi får.
Derfor er det vigtigt, at vi får det finpudset.
Det er ikke længere en generalprøve, det er den endelige premiere.
Jeg har været så bekymret for dine sko.
Matt har ordentlige sko med til dig.
Har vi burgerne? Dem skal vi hente.
De er bestilt. Richard har allerede bestilt dem.
Jeg mødte en fyr ved navn Richard Robbins til en konference.
Han har skrevet flere bøger om globalisering.
Han ville have WTO til at holde foredrag for Det Økonomiske Fakultet.
Kun han ved, at vi ikke er fra WTO. Alle andre tror, vi er fra WTO.
Heldigvis er publikum sultne, så der er chance for, at de spiser burgerne.
Det var vi ikke sikre på, at revisorerne i Australien ville.
Det vil nok se mest troværdigt ud, at jeg bærer dem ind.
Det er nok bedst, at du ikke associeres med burgerne.
Tak, fordi I ville komme. I har så mange uddannelsestilbud,
og vi fra WTO er taknemmelige for, at I vil høre på os i en time
og på vores budskaber om ting, der vil påvirke os alle.
Ved at lytte til os tager I med os på en mission.
Lad mig starte ved begyndelsen.
Handelsliberalisering er et religiøst forehavende, et korstog.
Og som på alle korstog er der problemer. Fjendtlige hære, blokader.
Og et af de problemer, vi støder på, er sult i den tredje verden.
Dette symbol kender I muligvis fra containere til dåser og flasker.
Den form for genbrug, vi har udviklet hos WTO,
er ikke som denne irrelevante form for genbrug,
der fokuserer på den enkelte forbruger
af ikke spiselige industriprodukter. Det er kun en lille del af problemet.
Vi taler om at genbruge det, der tæller, hvor det tæller.
For at begribe teorien må I forstå, at menneskekroppen er ret ineffektiv.
Når vi indtager fast føde,
er det kun 20% af næringen, der optages af fordøjelsesorganerne.
De resterende 80% udskilles som forbrugeraffald.
For 20 år siden begyndte NASA at pirke i denne ernæringsguldmine
med filtre, der kunne omdanne astronauternes affald
til sund, hygiejnisk og appetitlig mad igen.
Teknologien gør det muligt at spise én burger mere end 10 gange.
Ernæringsværdien tredobles i forhold til den oprindelige, friske burger.
Det kræver selvfølgelig et åbent sind at forske i sådanne løsninger.
Jeg besvarer gerne spørgsmål.
Jeg er selv fra et tredjeverdensland og føler mig fornærmet over det her.
Det virker, som om alle er lige, men at nogle er mere lige end andre.
Og hvem siger, at folk i den tredje verden overhovedet vil have burgere?
Jeg kan af og til godt gå med til,
at andre kulturer bør have lov til at udvikle sig på egne præmisser.
Men vores kulturer er forskellige. Vi er rige, de er fattige.
Dette er en human og rentabel løsning.
Jeg vil også gerne besvare en del af det spørgsmål.
Det angår efterspørgslen på produktet.
De områder, der er i stærkest vækst, er jo udviklingslandene,
og folk vil gerne have produktet.
Vi har en videopræsentation, som jeg gerne ville vise jer.
Men programmet er ikke helt klar.
Her ser I en forbruger i den første verden,
der går på McDonald's og indtager en burger.
Denne proces kender vi jo alle sammen. Den kræver ingen forklaring.
Vi har valgt denne visuelle stil, fordi undersøgelser har vist,
at forbrugerne reagerer positivt på 3D animation,
især i udviklingslandene.
Det flyder så gennem et rørsystem.
Vi gør det med olie, og det kan også lade sig gøre med mad.
Det flyder så op gennem rørene
og kommer ud på en McDonald's restaurant.
Vi viser ikke filtreringsprocessen.
Der vil komme en flot animation af filtreringen.
Dette vil muligvis besvare nogle af jeres spørgsmål.
På en McDonald's i udlandet og sågar herhjemme
vil numrene 1 5 ikke længere referere til forskellige menuer,
men til antallet af gange, produktet er blevet genbrugt.
Vi er glade for samarbejdet med WTO, selvom de har andre mål end os.
McDonald's' mål er at tjene penge
og samtidig at give forbrugerne ernæringsrigtig og velsmagende mad.
Vores mål er at hjælpe McDonald's og andre med at tjene penge.
Jeg synes, at I hos WTO mangler et element af menneskelighed.
Har I nogensinde set sultende mennesker?
På billeder, ja.
Hvis I så nogen sulte ihjel,
ville det nok ramme et ømt punkt hos jer og få jer til at tænke:
"Markedsandele og penge er måske slet ikke så vigtige."
"At brødføde de sultende er nok vigtigere."
Der er ganske rigtigt en menneskelig side af sagen.
Det er noget, vi diskuterer hos WTO som mennesker.
Men vi forstår os sådan set bedre på teori.
Vi kan heldigvis forvalte verdenshandelen på teoretisk plan
i samarbejde med verdens største virksomheder.
Så ja, hvis jeg tog til disse lande,
ville jeg måske nok se lidt anderledes på tingene.
Men samtidig ville jeg ikke glemme al min viden.
Jeg ville ikke glemme alle teorierne og den slags.
Men måske en dag.
Det her handler om at tjene penge. Ja.
Og om at løse verdens sultproblem.
Hvad betaler McDonald's dig for at sige det bræk?
Så jeg en mus med et øre på ryggen?
Hvordan vil I tackle de juridiske implikationer
ved kannibalisme og ved at genbruge lort?
Det her er ikke etisk forsvarligt. I har jo ingen moral.
Jeg kan ikke tro på, at erhvervslivet styres af folk som jer.
Jeg føler mig forhånet.
Det, jeg fodrer min kat eller min hund med, er rent faktisk bedre.
Er det måske ikke mennesker, vi taler om? Det er mennesker.
Og dem spiser vi af med lort. Bogstaveligt talt.
Faktum er, at vi i forvejen behandler folk i den tredje verden værre,
end vi behandler vores kæledyr. Trist, måske, men sådan er det bare.
Efter at have tænkt lidt over det, synes vi, at foredraget gik perfekt.
Det fungerede, som vi havde regnet med, det ville fungere.
På et tidspunkt faldt brikkerne på plads for folk i salen.
Det gik op for dem, at det umuligt kunne være virkeligt,
selvom det var forankret i virkeligheden.
De begyndte at kaste med globusser, de blev vrede og frustrerede.
Det virkede helt efter hensigten.
Folk får ikke lov til at stemme om WTO's beslutninger.
Folk har ikke noget at skulle have sagt.
De fodrer bare en med propaganda.
Alle skribenter i USA jubler af begejstring over fri verdenshandel.
Der er ingen offentlig diskussion. Ingen politikere er betænkelige.
Der er ingen debat, ingen folkeafstemninger.
Det eneste land, der har afholdt en folkeafstemning, er Brasilien.
De underskriver ikke en aftale, før den har været til folkeafstemning.
Og de store handelsbaroner kæmper med næb og kløer
for at forhindre, at denne form for demokrati bliver udbredt.
For hvis folk får mulighed for at stemme om det her,
er der ingen, der vil stemme sig selv ud i fattigdom.
Her har vi den. Australiens landekode.
Det er 61.
Hej, det er Kinnithrung Sprat fra WTO.
Goddag. Hvordan går det? Tak, fint.
Hvor er De nu? Lige nu er jeg i New York.
Kinnithrung Sprat har lige talt med hende, der arrangerer hans besøg.
Jeg skal til Hongkong ugen efter, og den dato er fastlagt,
men min tur til Australien er endnu ikke fastlagt.
Hun har sendt e-mails rundt
og ringet til journalister for at få folk til at komme til hans foredrag.
Hun regner med, at han kommer, for hun har talt med Hildegard West,
og han sagde, at Sprat helt sikkert ville komme.
Så vi er nødt til at tage derned for at overholde vores aftale.
Så arrangementet bliver til noget alligevel.
Men i stedet for at holde det planlagte foredrag,
vil vi ganske enkelt opløse WTO.
Skal du ikke have et par nogenlunde anstændige sko?
De duer ikke til pænt brug. De ligner gymnastiksko.
Der er ikke nogen her, der duer. Vi dropper skoene.
Slips.
Har du prøvet den her?
Jeg printede nogle på en inkjet, men de så ikke autentiske ud.
Der var noget over dem. De så hjemmelavede ud.
Jeg har også lavet brevpapir til jer, men det har I allerede set.
Stilen er meget enkel, så det ser pænt ud, når man fa xer det.
Hvor er det billede åndssvagt.
Der er noget uhyggeligt over den her pr medarbejder.
En lille magnetstribe på bagsiden. De er virkelig flotte.
Ved I, hvad jeg gjorde? Jeg gik ind på Google
og søgte under Billeder efter "id-kort".
I gør jer ingen anelse om, hvor mange billeder af id-kort der er på nettet.
Og jeg lånte en lille smule fra dem alle sammen.
Den lille stregkode forneden og logoets placering heroppe.
Det er virkelig flot.
Jeg er virkelig nervøs. Denne opgave føles anderledes.
Det er ikke sjovt og gakket på samme måde.
Det her er seriøst. Vi vil erstatte WTO med noget bedre.
Synes du, satire er sjovere? Helt sikkert.
Det er, som om det er mindre sjovt at være oprigtig.
Det er jo mindre sjovt. Ja, det er det.
Måske er det sjovere at være satirisk, end det er at være seriøs.
Klokken er ni, og i dag skal Kinnithrung Sprat holde tale
og lukke WTO. Det er en stor dag for os.
Endelig får vi skovlen under dem.
Jeg skriver vores mobilnummer på visitkortene,
så journalister og andre kan komme i kontakt med mr. Sprat
i løbet af de kommende dage.
Vi skal gå om ti minutter. Det ved jeg godt.
Jeg gør bare så lidt som muligt.
Lad os tage derhen. Vi har god tid.
Bare gå ligeud. Lad være med at kigge på nogen. Gå ikke til venstre.
Lad være med det.
Tag den nu.
Det er Michael Bonano.
Hej, Jane.
Godt, så ses vi om et par minutter. Skal vi bare op på tredje sal?
Mange tak. Farvel.
Løb!
Pis, det er sgu her.
Tak, fordi I ville komme. Jeg beklager al forvirringen og problemerne.
Det er jo, hvad man må forvente i vore dage.
Tusind tak, fordi I har brugt tid på at arrangere det her.
Tak, fordi I ville komme.
Jeg må takke arrangørerne for at have arrangeret denne sammenkomst,
til trods for at konferencen blev aflyst.
Jeg vil også gerne undskylde for en pludselig ændring i programmet...
...der er konsekvensen af en dramatisk udvikling i Genève i går.
Det var min hensigt at fremlægge en rapport om ny teknologi,
der vil påvirke landbruget på globalt plan.
I stedet må jeg overbringe en noget foruroligende nyhed.
WTO vil udsende en detaljeret pressemeddelelse sidst på ugen,
men terningerne er kastet. Fra september 2002,
grundet fejlslagen politik, der kun havde til formål at skabe velstand,
vil WTO i sin nuværende form ophøre med at eksistere.
I løbet af de næste to år vil vi søge at genstifte vores organisation
på grundlag af en anden opfattelse af formålet med verdenshandel.
Den nye organisation baseres på FN's menneskerettighedserklæring,
som vi føler vil skabe et godt grundlag for at sikre,
at vi prioriterer hensynet til mennesker, ikke til erhvervslivet.
Jeg var meget overrasket. Vi havde ventet en tale om,
hvordan WTO arbejder.
Det kom totalt bag på mig, da det blev meddelt,
at WTO skal lægges fuldstændigt om
og fokusere på menneskelige forhold i stedet for økonomiske forhold.
Det vil forhåbentlig være til stor gavn for verdens nødlidende.
FN estimerer, at verdens fattigste lande
mister 2 milliarder dollars om dagen pga. uretfærdige handelsregler,
som WTO har vedtaget mange af.
Det er 14 gange så meget, som de modtager i ulandsbistand.
Jeg syntes, talens budskab var fascinerende.
Jeg var målløs over, at man vil nedlægge WTO.
Jeg var også forbløffet over, at man indrømmede, at man havde fejlet.
Det vil få en enorm indflydelse på det internationale erhvervsliv.
Det sværeste bliver at finde en balance mellem USA, EU og Japan,
der jo er store faktorer i den globale økonomi.
Vil de virkelig ændre adfærd sammen med denne nye organisation,
og vil det virkelig komme verdens fattige lande til gode?
Det har jeg svært ved at tro på.
Liberaliseringsprocessen gør det ofte muligt
at gøre de fattiges viden til globale virksomheders ejendom.
Statistikken er chokerende.
Ud af de 26.000 patentansøgninger,
der blev indgivet i Afrika i 2000 og 2001,
kom kun 31 fra afrikanske statsborgere.
Resten kom fra statsborgere i den første verden. 31 ud af 26.000.
Jeg havde forventet noget om landbrug og om, hvad WTO foretager sig,
men jeg synes, det lød positivt.
For som det blev sagt,
bliver de stærke stærkere, og de svage svagere,
og det kan ikke fortsætte.
Vi ser det selv her i Australien, hvor nogle af aftalerne indgås.
Er man magtfuld, kan man få. Er man ikke, må man gå.
Og med den befolkning verden har, kan det ikke fortsætte.
Og jeg synes, det er modigt af dem at indrømme, at de har taget fejl,
og at nedlægge sig selv. Jeg synes, det er fantastisk.
Skellet mellem rig og fattig vokser. Den rigeste femtedel
sidder på 80% af verdens indtægter, den fattigste femtedel på 1%.
Vi kender alle sammen disse tal,
men vi glemmer nok, at forskellen er blevet dobbelt så stor siden 1960.
Flere og flere tænkere bemærker, at der ikke er beviser for,
at liberalisering kommer de fattige til gode.
Vi er jo alle sammen klar over, at de fattiges levestandard forværres.
Og det, mr. Sprat sagde, giver nyt håb for det, vi alle sammen ønsker at se:
En global økonomi, der kommer hele verdens befolkning til gode.
Meddelelsen om "nedlæggelsen" af WTO
blev sendt til 2 5.000 journalister, politikere og nyhedsbureauer.
Efter en detaljeret gennemgang af deres eksisterende handelspolitik
har WTO valgt at indstille alle deres aktiviteter
i løbet af de næste fire måneder, senest inden udgangen af september.
Jeg synes, Yes Men har udspillet deres rolle, hvad WTO angår.
Indtil videre. Det kunne jo ske, at vi fik en ny invitation.
Vi er glade for at kunne afslutte projektet med at nedlægge WTO.
Vi håber også, at andre vil gøre det samme i andre sammenhænge
og udgive sig for andre magthavere, der trænger til at blive kritiseret.
Og får vi mulighed for det, vil vi fortsætte vores arbejde.
Vi vil optræde som Yes Men igen, eller rettere WTO, ved andre lejligheder.
Fremtiden ser lys ud for Yes Men.
Verdens fremtid er straks noget helt andet.
I september 2003 holdt WTO sin femte ministerkonference i Cancun, Mexico.
Forhandlingerne brød sammen, da de rige lande insisterede på
at påtvinge de fattige lande uretfærdige frihandelsregler.
De rige lande har endnu ikke gjort noget ved behovet for reformer.
Lær mere om WTO og Yes Men på www.theyesmen.org.
Sådan går han ikke klædt til daglig.
Han arbejder for World Trade Organisation, WTO.
Vi deltager i en konference for at præsentere en ny slags teknologi.
Det er en anordning, der kan overvåge medarbejdere i udviklingslande.
Der sidder sådan en filur her...
Han kan holde øje med medarbejderne dér.
Der er små chips, der giver dem stød.
Det er almindeligt stof. Med tiden vil det erstattes af intelligent stof.
Det er en smule varmt.
Din påklædning ser mere behagelig ud.